Senki se tudja, hogy hova ment.
De... én hoztam Önnek valamit,
ami bearanyozza a mai napját.
Ez egy...
Ó, micsoda egy gonosz ember!
Ettol sírhatnékom lesz.
Válassz egyet.
Legalább olyan nehéz dolog, mint szerencsecsillagot választani az égen.
Mi hatott meg annyira?
Azt hiszem, talán az,
hogy amikor kicsi voltam, édesapám fennmaradt velem és olvasott nekem.
Vonzotta az írott szöveg.
Úgy aludtam el, hogy közben hallottam a hangját.
Milyen könyveket olvasott?
Tudományosat, filozófiát.
Ezek rá emlékeztetnek.
Nyolc éves voltam, mikor meghalt.
Utópia volt az utolsó könyv, amit hazahozott.
Ami megmagyarázza, hogy miért idéztél belole.
Bármi más hangnál a világon jobban szeretném az o hangját hallani.
Valami baj van?
Sok évi tanulmányaim alatt
egyetlen tanárom se mutatott
annyi szenvedélyt a tudomány iránt, mint amit te mutattál az elmúlt két nap alatt.
Több örömöt lelsz egy visszaemlékezésben
mint én az egész életemben.
Fenség,
- ha valami olyasmit mondtam volna... - Kérlek!
Ne.
Ez nem te vagy.
Mozgás, Marguerite. Most vagy soha.
Nagyon szép mise volt.
Bocsásson meg,
királyi fenség.
Azt hiszem, ezt kifele menet ledobta.
Istenem!
Nem is emlékszem, hogy rajtam lett volna.
Köszönöm, gyermekem.
Ritka az olyan személy, aki egy llyen értékes emléktárgyat visszaad.
Ön túl nemeslelku, fenséges asszonyom.
Milyen kedves.
- Hogy hívják? - Marguerite de Ghent.
Öö... Marguerite.
Majd holnap beszélgetünk, te meg én.
Hozd el édesanyádat is.
Ahogy parancsolja.
Nos, ez igazán bosszantó.
Azonnal visszaindulunk a kolostorba.
És gyalog folytatjuk utunkat.
De az egy félnapnyi járás!
Lgazán, fenség. Hová lett a kalandvágya?
Nos, ha így nevezed...
Nem lehetünk biztosak semmiben, hölgyek.
A herceg ma nem volt a templomban, és tudnunk kell, hogy miért nem.
Margueriete-nek jut minden.
Ne legyél buta, Jacqueline. A királyno nem is tudja, hogy létezel.
Marguerite mindent értünk tesz.
Szükségünk van rád a készülodéshez.
Remek. Hamarosan Danielle-lel együtt fogom a kandallót tisztítani.
- Hol van az a lány most? - Bizonyára nyulakra vadászik a fogaival.
Elnézést kérek, asszonyom, de az a tükör a hálószobájában,
- Elvitted? - Természetesen nem. Miért?
Szintén hiányzik.
Ezt is le kell, hogy vonjam a béredbol.
Vagy nem mondod meg többet, ha valami eltunik, vagy mi fizetünk neki, hogy dolgozzon.
Jó, hogy nem említettem a faliszonyegeket.
Azt gondolod, hogy én tudom az utat a saját kastélyomhoz!
Miért van az, hogy a férfiak sohase kérnek útbaigazítást?
Aha! Megvan! Errefele hátra.
És még mindig nem tudom elhinni, hogy én itt lent vagyok, míg te ott fent vagy.
És csak az alsónemudben, semmi több!
Ide nem tudtam volna felmászni abban a ruhában, nem igaz?
Azonkívül, ha eltörnéd a királyi nyakadat, mi lenne velünk?
Te egyedül úszol, sziklára mászol, szolgákat szabadítasz ki.
Van még valami, amit nem csinálsz?
Repülés.
Most fordulj meg, hogy én is le tudjak mászni.
Ó, nem. Már megint te vagy.
Maradjon fent, asszonyom.
Egy kis játék van készüloben.
A feleségem nagyon köszöni Önnek ezt a szép ruhát, kisasszony.
Uram, adja vissza a ruhámat.
Engedd el ot!
Velem... gyulik meg a bajod.
Engedd el ot.
Ragaszkodom, hogy azonnal adja vissza a holmijaimat.
És mivel a kíséromtol megfosztott, egy lovat is kérek.
Méltóságos asszonyom, minden az Öné, amit magával el tud vinni.
Szaván foghatom, uram?
Cigány becsületszavamra, mindent, amit el tud vinni.
Kérem, jöjjön vissza. Adok egy lovat.
Ahogy megérkezik, abban a pillanatban szóljatok nekem. Megértettétek?
Igen, asszonyom.
Méltóságos uram, a gondolataimba lát.
És ezek éppolyan zavarosak, mint az enyémek.
Akkor Franciaország megadja magát?
Soha!
Most...
a papírt választom.
Te következel.
Remélem, jó lesz.
Nem kívánok király lenni.
De gondolj mindazokra a csodálatos dolgokra, amiket tehetsz majd
a hazádért, a világért.
Igen, de teljesen a pozíciódhoz vagy kötve.
És ez határozza meg ajellemedet.
És fogalmad sincs, hogy ez mennyire elviselhetetlen!
Meg leszel lepve.
Igazán?
Egy cigány, például, mindig csak cigányként van ábrázolva.
A helyzetük határozza meg oket, akár téged, és ez nem fedi fel a valódi személyüket.
Te kiváltságok közé születtél, és ezzel bizonyos kötelezettségekjárnak.
Bocsánat. Már megint eljárt a szám.
Nem, hölgyem.
Az ajkad az,
ami megbabonázott engem.
Erre, ide. Senkit se akarok felkelteni.
Az életemet mentetted meg, tudod,
ott az erdoben.
Egy lány mindent megtesz, amit tud, uram.
Henry.
Nicole.
Ismered a romokat Amobise-nál?
Igen.
Sokszor megyek oda,
ha egyedül akarok lenni.
Találkozzunk ott holnap!
Megpróbálom.
Egész nap várni fogok rád.
Le... fejezni.
Francis, ébredj fel. A fiúnk akar valamit mondani nekünk.
Anyám, apám.
Egyetemet akarok építeni
Európa legnagyobb könyvtárával, ahol mindenki tanulhat, származástól függetlenül.
Rendben.
Ki vagy te, és mit csináltál a fiúnkkal?
Ó. És a cigányokat is meg akarom hívni a bálba.
- Beteg vagy? - Nem.
Ó. Igen.
Hol voltál?
Eltévedtem.
Nem hiszek neked. Valamit titkolsz elottem.
Tudni akarom, hogy mi az.
Miért nem mondja már meg, mert szeretnék még aludni.
Mi van a reggelinkkel?
Van két kezed.
Csináld meg magad.
Te lusta pióca!
Jacqueline! Menj és forralj egy kis vizet.
Én? Vizet forralni?
Ó, tudtam. Én tudtam ezt.
Ó, úrno, jól teszi, ha siet.
Ó, nézzétek, valaki végre megtisztelt minket ajelenlétével.
Mit gondoltok, mit csináltok?
Próbálom a ruhámat.
Csak nem képzeled, hogy azok után, ami ma reggel volt, még elengedlek valahova?
Csak nem gondoljátok, hogy ezek a kis játszmák és intrikák
meghozzák a koronát?
Egyszeruen undorító, ahogy sportként vadásztok a királyra!
Beloled a féltékenység beszél.
Ez az édesanyámé.
Igen.
És o halott.
- Kitépem a hajadat! - Anya!
Anya, csinálj valamit!
Hagyjál engem békén, vagy Isten kegyelmezzen!
Ne, Marguerite, ne!
Tedd le!
- Add nekem a cipelloket! - Rakd le!
Gondold végig, Danielle.
Vagy az édesapád könyve, vagy az édesanyád ruhája.
Bár egyik se fog megvédeni a korbácsolástól.
Ne! Ne!
Ne!
Ne, ne!
Nem.
Ó!
Lgazán, mindezt csak saját magadnak köszönheted.
Eloször a reggeli,
aztán ez a szörnyu jelenet lent.
Nem tudom, mi történt velem.
Természetesen, soha nem fogom elfelejteni
ahogy Marguerite lábai a feje fölött kalimpáltak!
Nem lett volna szabad azt mondania édesanyádról.
Köszönöm.
Meg kell, hogy mutasd magad az orvosomnak.
Ha arra gondolok, hogy azt a kisbabát a szabadjára engedett ló elol mentetted meg!
Fenség, ez anyai ösztön volt.
Nagyon sajnálom, hogy a fiam nem lehet itt velünk.
Úgy látszik, megint eltunt valahova.
Megint?
Igen.
Tegnap is egész nap elvolt és nem jött haza hajnalig.
Igazán!
Csodálatra méltó ez ajó fizikai állókészség.
Talán tudna nekem segíteni egy rejtély megfejtésében.
Ismeri a Comtesse de Lancret-et?
Állítólag egy unokatestvérénél tartózkodik, de senki se tudja, ki az.
Nicole de Lancret?
Igen.
Ó, milyen csodálatos!
Már kezdtem azt hinni, hogy valami szellem.
Nem.
Azt hiszem, már évek óta itt van. Igen.
És...
tulajdonképpen, nálunk van.
Nem így van, drágám?
Igen! Természetesen.
O a mi unokatestvérünk.
Akit ti Hamupipokének szoktatok hívni.
Az ég szerelmére, gyermek.
Jól vagy?
Csak egy darázs volt.
Szia.
Jól vagy?
Attól tartok, ma nem vagyok az igazi.
Úgy érzem, hogy csak borom akadályoz meg abban, hogy egyszerre mindenfele menjek.
Valamit el kell mondanom neked.
És nekem is neked.
Ó, tessék. A könyved. Tegnap a fogaton hagytad.
- Fenség... - Henry.
Nem maradhatok sokáig, de látni akartalak.
Annyi mindent el kell mondanom.
Gyere.
Valamit meg akarok neked mutatni.
Gyerekkoromban ittjátszottam.
Ez volt apám kedvenc rejtekhelye
a háború elott.
Csodálatos.
Ezekkel a fákkal összehasonlítva mérték, hogy hogy növök,
itt kezdodott,
és egészen idáig tartott.
És ezek még mindig nonek.
Még annyi minden van hátra az életben,
De már nem akarok egyedül lenni.
Nem könnyíted meg ezt.
Félelmemben nem aludtam, nehogy felébredjek és kiderüljön, hogy csak egy álom az egész.
Ó, múlt éjjel volt egy látomásom.
Mindig azt gondoltam, hogy ha van is bennem törodés, akkor minden rám fog szakadni,
és meg fogok bolondulni.
De... most megtaláltam a célomat.
Ez egy terv, amit igazából te ébresztettél fel bennem.
Most érzem
a legcsodálatosabbat...
...a szabadságot.
Ez nem én voltam.
Nicole.
Te teljesen más vagy, mint azok a nemesi hölgyek, akikkel eddig találkoztam.
Holnap, az álarcosbálban,
az egész világ tudtára fogom ezt adni.
Miért kell neked ilyen gyönyörunek lenned?
Nos, akkor.
Mit is akartál nekem elmondani?
Csak azt, hogy...
az elozo éjszaka volt életem legboldogabb éjszakája.
Jaj!
Mennem kell.
Nicole!
Ne.
És ráadásul ez a csalárd tréfa, hogy anyádat grófnonek nevezted.
Ez legalább olyan hihetetlen, mint hogy a herceg szolgákat látogat meg!
Mi bántjajobban, mostohám?
Az, hogy én nem vagyok nemes, vagy hogy én is versenytárs vagyok?
Hol van a ruha, Danielle?
Nem tudom, mirol beszélsz.
A ruha. És a cipellok?
A szobámban voltak és mostanra eltuntek.
Te rejtetted el oket, én tudom!
Hova tetted a ruhát, Danielle?
Hol vannak a gyertyatartók és a faliszonyegek
és az ezüst?
Talán ott, ahol a ruha is!
Azonnal add elo a ruhát!
Inkább százszor meghalok,
mint hogy édesanyám ruháját ezen az elkényeztetett, önzo majmon lássam!
Hm. Azt hiszem, errol tehetünk is.
Menj ide be.
Nyisd ki ezt az ajtót,
és azt fogod kívánni, hogy bárcsak sohase tetted volna ide be a lábad.
Hölgyek, mindent szedjetek össze, amit csak el tudunk adni.
Holnap bemegyünk a városba.
Anya... de ez csak egy bál.
Igen, te úgyis csak az ennivaló miatt mész.
El van jegyezve?
Egy belgához?
Attól tartok, igen.
Lehetetlen. Itt valami tévedés van.
Ma délután elhajózott.
Rodmilla báróno igen vonakodva beszélt errol.
Nem csoda, ilyen hírek.
Ha el voltjegyezve, tisztességbol meg kellett volna mondania nekem!
Meghallgattad volna?
Természetesen nem! Én...
Ó, Istenem.
Hogy lehettem ilyen vak?
Ott voltam én, kiöntöttem királyi szívemet,
és o csak egyszeruen el akart tolem köszönni.
Ez egy eros asszony, akinek megvan a magához való esze,
miközben te meg akarod szerezni a szívét.
Igen. És kiderült, micsoda ügyetlen alak vagyok.
Ugyan, Henry.
Mindenki más jobb választás, mint Spanyolország.
Menj oda a herceghez, mondd meg neki, mi történt.
D- de én egy senki vagyok. A herceg nem fogadna engem.
A barátja vagy, Gustave.
A segítségedre van szüksége. A herceg várja ot.
É- én nem tudok.
Azonkívül a mesterem adott estére munkát.
Akkor menj oda da Vincihez. Egy festo szóbaáll egy másik festovel?
De én csak egy növendék vagyok, és o pedig a legnagyobb festo a világon.
Mintha az Istennel beszélnék.
Egyszer az életben, legyen már egy kis bátorságod.
Erre, uram.
Erre fel, asszonyom.
Jaj-jaj!
Én akartam a páva lenni.
Jacqueline, a ló Isten egyik legnemesebb teremtménye.
Miért már nem én húzom a kocsit?
Ha gyorsabban haladnánk, miért ne.
Signor da Vincit keresem.
Signor da Vinci!
Igen?
Ó!
Ó, úrnom, ez nem segít!
Hadd csináljam én.
Ó, ez remek!
Miért, ez tiszta zsenialitás volt.
Igen.
Úgy fogok bekerülni a történelembe, mint az ember, aki kinyitott egy ajtót.
Gustave!
Maurice azt mondta, hogy a herceg vár.
A herceg valaki olyat vár, aki nem is létezik.
Uram, az én nevem Danielle de Barbarac,
és én csak egy szolga vagyok.
Én meg csak egy paraszt törvényen kívüli fia vagyok. Számít ez valamit?
Én becsaptam ot.
A herceg meg fogja érteni.
Még fiatal az ido. El kell téged készíteni a bálra.
- Nem akarok menni. - Ha maradsz,
a báróno fog gyozni.
Hogy kerülhetek a szeme elé?
Mert megérdemli, hogy az igazságot attól hallja, akit o szeret.
Ha egy madár szerelmes a halba, uram,
hol fognak élni?
Akkor szárnyakat kell csinálnom neked.
Ó, gyere! Nincs vesztegetni való idonk.
Louise, hozd a ruhát!
Úgy hallottam, látni akartál engem.
Igen, apám.
Figyelj, Henry.
Lehet, hogy nem volt szép tolem, hogy annyira eroltettem ezt a
házassági szerzodést.
Csak arra gondoltam, hogy itt az ideje, hogy az életeden változtassunk.
Egy kicsit mintha... zavaros lennél.
És...
Nos, é-én csak azt akartam mondani,
hogy ez az egyetemi dolog
igazán kiváló ötlet.
Ma este semmit se kell bejelentenünk...
Meghoztam döntésemet.
Ó.
Úgy néz ki, mint egy mestermu.
Úgy néz ki, mint édesanyja.
- Gyerünk, hadd nézzem meg a festményeidet. - Most?
Ha majd olyan öreg leszel, mint én vagyok, csak ajelennek fogsz élni.
Várj!
Ez egy hagyomány.
Húha!
Ez az, drágám.
Barátaim,
tisztelt vendégek.
Nagy örömömre szolgál,
hogy eme ünnepi esemény alkalmából,
nemcsak Signor da Vincit köszöntenénk, aki úgy látszik eltunt valamerre,
hanem szeretnénk bejelenteni önöknek egy rég várt döntést.
Szóval, minden további nélkül...
Nagy levegot venni, csak nagy levegot venni.
Nagy örömömre szolgál bejelenteni fiam, Henry herceg...
eljegyzését...
a...
Nocsak, nocsak.
Kit látnak szemeim?
Anyám azt mondta, hogy férjhez mész.
Rosszul informálták.
De van valami, amit el kell mondanom neked, mielott akármi is elhangzik.
Tehát nem vagy eljegyezve?
Nem, nem vagyok.
Most akartam életem legnagyobb hibáját elkövetni.
Ki o?
Azt saccolom, hogy o a Comtesse de Lancret.
A kicsoda?
Gyere. Akarom, hogy valakivel találkozzál.
Ó, beszélnem kell veled.
- Akármi is az, a válaszom igen. - Ne, várj, légy szíves.
Nézd. Meghívtam a cigányokat.
- Mit csinálsz? - Hercegnot csinálok beloled.
- Hogy merészelsz! - Asszonyom, turtoztesse magát!
- O egy szélhámos! - Ne!
A neve Danielle de Barbarac.
Tíz éve az én szolgám.
Egy szolga, Henry? Ez valami tréfa?
Báróno, veszélyes vizekre evezett!
Kérdezze meg ot!
O egy kapzsi, rosszindulatú szimuláns
és a kötelességem leleplezni ot, mivel kapzsiságában becsap mindenkit.
Mondd meg ezeknek az asszonyoknak, hogy ki is vagy.
Mondd meg nekik!
Hajolj meg a királyi fenség elott, te pimasz szélhámos!
Istenem, ez nem lehet igaz.
Nicole?
Nicole de Lancret az édesanyám volt.
Én az vagyok, amit o mond.
Az alma?
Az te voltál?
Megmagyarázom.
Azt hiszem, valakinek meg kellene!
Eloször el vagy jegyezve,
aztán pedig szolga vagy?
Eleget hallottam.
Henry, kérlek!
Asszonyom, ne szólítson meg ilyen közvetlen hangnemben.
Én Franciaország hercege vagyok.
És te...
pont olyan vagy, mint ezek itt.
Danielle?
Danielle!
Mit tettél?
Kiváltságok közé születtem, és ezzel járnak bizonyos kötelezettségek.
Egy nagy lócitromot.
- Most tévedsz, öregúr. - Nem, te tévedsz.
Van egyáltalán fogalmad arról, hogy min ment keresztül az a lány, míg ide eljutott?
Hazudott nekem.
Azért jött, hogy elmondja neked az igazságot, és te odadobtad a vadállatoknak.
Mit is tudsz te?
Repülo gépezeteket építesz és vízen jársz.
És mégse tudsz semmit se az életrol.
Azt tudom, hogy az élet szerelem nélkül...
...nem is élet.
És szerelem bizalom nélkül?
És akkor mi van?
O a te társad, Henry.
Nekem a koronámat kell szolgálnom
és meghoztam döntésemet.
Nem fogom feladni a koronát!
Akkor meg se érdemled ot.
Meg van róla a bizonyosságom,
hogy a kellemetlen megjelenésed elott
a herceg Margeuritet akarta menyasszonyául választani.
A férfiak milyen szeszélyesek, nem igaz?
Egyik pillanatban szonetteket zengedeznek,
és legközelebb pedig már szolgának néznek.
Meg kell, hogy mondjam, soha se láttalak igazán odaadónak a munkádban.
Miért gondolja, hogy bármit is azért teszek, hogy a kedvébe járjak?
Nocsak, nocsak. Nem vagyunk egy kicsit csípos hangulatban ma reggel?
Hadd menjek.
- Ezt csak magadnak köszönheted. - Dolgom van.
Hagyd, majd a többiek megcsinálják.
Nem érti?
Gyozött!
Menjenek, költözzenek be a palotába,
és hagyjanak minket békén!
Te már többé nem vagy az én problémám.
Ezek szerint én az voltam?
Egy probléma?
Mindent megcsináltam, amit valaha is kért tolem,
és mégis megtagadta tolem az egyetlen dolgot, amit mindig akartam.
És mi volt az?
Mit gondol?
Maga volt az egyetlen anya, akit valaha is ismertem.
Volt-e egyáltalán olyan idoszak, amikor talán egy icike-picikét...
szeretett engem?
Hogy tud valaki szeretni egy követ a cipojében?
Danielle!
Asszonyom, jöjjön és nézze!
Minden visszakerült, minden!
Te, fogd ezt a széket.
Ó, Monsieur le Pieu.
- Pont jókor. - Minden itt van, báróno,
az utolsó gyertyatartóig.
Az apám könyvei? A festményei?
Eladtad neki?
Igen. És most visszahozta.
Nem nézhettünk ki, mint valami szegényháziak, mikor a király idejön.
Köszönöm, uram.
Nekünk ez az egész világotjelenti.
Danielle, én üzletember vagyok,
nem pedig valamiféle jótékonykodó.
Nem értem.
Nem tarthatlak itt, hogy a hercegnek elvond a figyelmét.
A báróno és én egy egyezséget...
kötöttünk.
Én megkaplak téged ezért az összes holmiért,
bár én úgy gondolom, hogy én jártam jobban.
Ne! Ne!
- Ne! - Danielle!
Az Úr legyen veletek!
Az atya, a fiú,
és a szentlélek nevében,
Ámen.
Ne, kérem, ne.
No te cases conmigo.
Asszonyom, asszonyom.
Pontosan tudom, hogy érez.
Don Pepito! Don Pepito!
Sí, pero me da vergüenza.
És én még azt hittem, hogy nekem vannak problémáim!
Qué vergüenza!
- Es tu culpa! - Es la tuya!
Hol van?
A báróno?
Nem. Danielle.
De ot eladták, uram.
Eladták?
Kinek?
Pierre le Pieu-nek, fenség.
Mindjárt az álarcos bál után.
Senkinek se mondd, hogy beszéltünk.
Majd minden kiderül a maga idejében.
Gyere, Laurent.
Sok mindent kell csinálni.
Szabad!
Ó, hogy mennyire nem szeretlek látni ezekben a láncokban.
Leszedném oket,
de csak akkor, ha megígéred, hogy nem szöksz el újra.
Nincs semmi okom a maradásra.
Te most hozzám tartozol.
Én senkihez se tartozom,
de legkevésbé hozzád.
Ó, bárcsak még egyszer végiggondolnád az ajánlatomat.
Inkább nem.
Egyszer volt egy ilyen lovam, mint te. Egy ragyogó teremtés.
Makacs volt, akárcsak te.
A végtelenségig nyakas volt.
Azt is, csak be kellett
törni.
Uram, tartsa távol magát tolem.
Ó, nem mondtad, hogy kérem.
Kérem.
Ezért felakasztathatnálak.
Nem, ha halott vagy.
Tetszik nekem a tüzességed.
Édesapám kiváló vívó volt, uram.
És engem is jól megtanított.
Na, most add ide azt a kulcsot, vagy esküszöm a sírjára, hogy
felváglak teljes hosszodban.
A szabadsága,
hölgyem.
Szervusz.
Mit csinálsz itt?
Én...
azért jöttem, hogy megmentselek.
Engem megmenteni?
Egy polgári származásút?
Tulajdonképpen azértjöttem, hogy bocsánatot kérjek toled.
A világot ígértem neked, és az elso nehézségnél cserben hagytalak.
Kérlek, Danielle.
Mondd újra.
Bocsánatot kérek.
Nem.
Azt a részt, mikor a nevemet mondtad.
Danielle.
Talán lennél olyan kedves és
segítenél nekem megtalálni ennek
a csodálatos cipellonek a gazdáját?
Hol találtad?
O az én párom minden tekintetben.
Kérlek, mondd, hogy nem veszítettem el ot.
Ez egy parasztlányé, fenség,
aki nemesi hölgynek adta ki magát, hogy egy férfi életét megmentse.
Igen, tudom.
És a nevem Henry, ha nem bánod.
Most nem hercegként térdelek elotted,
hanem mint egy szerelmes férfi.
De úgy
érezném magam mint egy király...
ha te, Danielle de Barbarac...
a feleségem lennél.
Honnan tudtam volna, hogy ki fog szaladni a hátsó ajtón?
Meg kellett volna nosülnie!
Hallottam, hogy a herceg beszélt veled. Mit mondott?
Nos, nem vagyok benne biztos.
Olyan gyorsan történt minden.
De azt hiszem, amit mondott, az az volt,
"Megérdemeltem, hogy egy külföldit választottam a...
testvéred helyett."
Jól van, jól.
Talán most hagyni kell, hogy egy pár napig eméssze magát.
Majd én megyek!
Ofelsége Francis király,
audienciára kéreti magához Rodmilla de Ghent bárónot
és leányait azonnal.
Ó. Csak nincs valami baj?
Nem, méltóságos asszonyom.
A király azt kéri, hogy pompában érkezzenek.
Hm. Pompában leszünk.
Báróno,
hazudott vagy nem Ofenségének, Franciaország királynojének?
Bölcsen válassza meg szavait, asszonyom,
mivel lehet, hogy ezek az utolsók lesznek.
Egy asszony gyakorlatilag mindent megtesz
a lánya szeretetéért, fenség.
Talán egy kicsit túloztam.
Anya, mit csináltál?
Fenség, én, akárcsak Ön, szintén egy áldozat vagyok.
Mindkettonknek hazudott és szégyellem ot a családomnak nevezni.
Hogy merészelsz ellenem fordulni, te hálátlan!
Látják, mi mindent kell elviselnem!
Mindketten csöndben legyenek!
Ó, Istenem!
Ezek mindig ilyenek?
Rosszabbak,
fenség.
Jacqueline, drágám,
Szégyellem azt gondolni, hogy neked ehhez az egészhez valami közöd is lenne.
Természetesen nem, anyám.
Én csak az ennivaló miatt vagyok itt.
De Ghent báróno.
Haladéktalanul megfosztom a rangjától.
Ön a szörnyuséges lányával
egyetemben az elso hajóval Amerikába megy.
Kivéve, ha valami csoda folytán,
valaki a védelmére kel.
Úgy néz ki, sokan a városon kívül vannak.
Én a védelmére kelek.
Végül is, o a mostohaanyám.
Fenség.
Marguerite,
nem hiszem, hogy találkoztak a...
feleségemmel.
Azt akarom, hogy tudjátok,
hogy ettol a pillanattól kezdve elfelejtlek titeket,
és soha többet nem fogok rátok gondolni.
De ti, én ebben biztos vagyok,
Rám fogtok gondolni életetek hátralévo részének minden egyes napján.
Mennyi ideig tarthat?
Én csak azt kérem, fenségek,
hogy annyi kegyelmet adjanak neki, amennyit o adott nekem.
Amikor kimostátok az asztalterítoket, akkor a szalvétákat kezdjétek el,
és rakjátokat azokat át oda.
- Marguerite. - Mi van?
- Hallottad, mit mondott ez az asszony. - Te is.
- Igen, de én a vezetoséghez tartozom. - A pokolba tartozol, nem a vezetoséghez!
Te ugyanaz vagy, mint én, egy nagy senki!
Hogy merészelsz így beszélni! Énbennem nemesi vér csörgedez.
És te meg az ideimre mész!
Gyerünk dolgozni.
Leonardo.
Ez csodálatos.
Vedd ezt egy megkésett nászajándéknak, fenség.
Mit?
Nem tudom túltenni magam... fenség.
Igen, királyság ide vagy oda,
még mindig meg tudlak verni.
Meg kell, hogy mondjam, Leonardo,
te egy olyan nagy tehetségu férfi vagy,
és ez nem is hasonlít rá egyáltalán.
Uram, magáról azt mondták, hogy elbuvölo.
És nekünk, hercegno, boldogan kell élnünk, míg meg nem halunk.
Ki mondja ezt?
Te tudod,
nem én.
Az ük-üknagymamám portréja az egyetemen volt kifüggesztve
egészen a forradalomig.
Addigra az igaz szerelmi történetbol
egy egyszeru tündérmese lett.
És amíg Hamupipoke és az o hercege holtomiglan-holtodiglan boldogan éltek,
a helyzet az, uraim,
hogy ok viszont tényleg léteztek.
DVD szöveg: Visiontext
Ripped by: SkyFury